BELGIA, 16. DESEMBER 1944
På den andre siden av verden,
hamrer de allierte styrkene løs mot tyskerne med ubøyelig styrke.
Vi regner ikke med å få en vinterferie i Europa.
Vi regner med å fortsette og angripe...
BATALJONSHOVEDKVARTER KORPS V
Desember 1944.
Jeg var milevis fra fronten, og ukjent med krig.
Tropper, drivstoffdepoter, fiendestyrker.
De var bare nåler på et kart for meg.
Champagne? Prøver du å score noen poeng?
Prøver bare å styrke krigsinnstatsen.
- Tom? - Sir?
Kapteinen trenger skyss til 106. Kan du finne en sjåfør til ham?
- Jeg kan kjøre ham, sir. - Rart. Jeg tenkte at du ville si det.
- Det har ikke skjedd mye i dag, sir. - Jeg ser det. Kaptein.
Ikke glem at du ville sende med noe av den champagnen også, sir.
Ja. Takk for at du minnet meg på det, Tom.
Generalen bør bli glad for det.
Sir.
...kjemper nå langs en kamplinje på 500 kilometer
i Nord-Frankrike og Tyskland.
I løpet av ti uker etter de første droppene i Frankrike forrige juni,
har de allierte sluppet ned to millioner mann.
Vet du hva denne hæren kunne trengt, sir? Snøploger.
Vi kunne trengt et par millioner liter bensin,
og en vei eller to som ikke var brolagt med hoppeminer.
- Tyske S-miner. - Ja, sir.
Du skulle virkelig ha tilbragt en natt ved frontlinjen, løytnant.
- Jeg vet det, sir. - Ikke så veldig sannsynlig, er det vel?
- Sir? - Obersten sier at faren din er senator.
Så det blir nok ikke mange netter i skyttergraven på deg?
Det er ingenting å skamme seg over. Det er en pokker til far å ha.
- Hvor, sir? - St. Vith.
Jeg er redd du reiser feil vei, sir. St. Vith er vestover.
Jeg er ganske sikker på at St. Vith er østover, sersjant. Rett frem.
Kan jeg få se på det, sir?
Jeg kjørte denne ruten i går, sersjant.
Opp med hendene.
Opp.
Se hva som er i esken.
Den er spikret igjen. Det kan være vin eller champagne.
Har du store smerter?
Førsteløytnant Thomas Hart.
ID-nummer
1841287.
Har du lyst på en sigarett?
Toget ditt er en åtte-kilometers marsj unna.
Selvsagt, hvis man har sko på, kan det gå bra.
Førsteløytnant Thomas Hart.
ID-nummer 1841287.
Takk, løytnant. Men vi vet begge at du er mer enn bare det.
Vis meg hvor drivstoffdepotene er.
Bare pek, så kan vi avslutte alt dette.
Hent løytnantens uniform.
Du skal få klærne dine tilbake øyeblikkelig.
Når du er påkledd, tar vi en prat til. Den siste håper jeg.
Smil, Joe. For din del er krigen over.
KRIGSFANGER
Løytnant. Dette vil hjelpe mot kulda.
Nei, takk, soldat. Det går bra.
Nei, det gjør det ikke. Bare til du får varmen.
Ta den, sir.
Kaptein, er det noen som forteller våre folk at vi er fanget?
Tyskerne gir en liste til militæret, militæret gir beskjed til familiene.
Er det frivillig, sir?
Hva mener du, løytnant?
Jeg mener, kan man be dem om ikke å gjøre det?
Jeg tror ikke det.
Må putte noen strå inn her.
Strå. I skoene.
Mot forfrysning.
Enda en slave-enhet, sir.
Hei, damer. Neste parti granater dere leverer, kun blindgjengere, OK?
Granater, ikke pang, pang.
Kaptein. P-51, innkommende.
- Våre? - Ned, alle sammen.
Hold dere nede, alle sammen. Ligg lavt.
- Kaptein, hvorfor skyter de på oss? - De ser ikke hva som står på taket.
Koble fra lokomotivet.
Åpne dørene. Alle sammen.
Hart, hjelp dem.
Kom dere til de andre vognene. Få de mennene ut.
Samle mennene dine nå. Ut.
Ut.
Hart. Få ham vekk derfra. OK, karer, opp på linje.
Samle dere rundt meg.
Skynd dere.
Ut.
OK, karer, tilbake i oppstilling.
Ikke faen om du skal dø fra meg. Å, herregud.
Herregud.
OK, fortsett å se på meg. Se på meg.
- Faen. - Jeg nådde ham ikke, sir.
Du er helt fin. Det går bra.
Stå stille.
Ta det rolig, gutt.
De sier at vi skal marsjere.
Du bør ta støvlene hans, løytnant.
Løytnant. Ta støvlene hans. Det er enten deg eller en tysker som får dem.
Ta dem, sir, mens du ennå har føtter å sette dem på.
Sokkene hans også. Han har ikke bruk for dem, uansett.
Hold dere sammen. Seks i bredden.
La oss gjøre som de sier.
Jeg er lei meg.
FANGELEIR VIA AUGSBURG, TYSKLAND
Nok en gang
er jeg tvunget til å minne dere på
at flukt ikke er noen sport.
Tenk på det på denne måten.
Nå har disse russerne en mulighet til å få et godt nytt år.
Det er hunder du hilser, løytnant.
Dyr.
Mitt land foretar ikke slike inndelinger, løytnant.
De ser det ikke sånn.
De er våre allierte, oberst.
Ja, dere og deres allierte.
La meg fortelle om dere og deres allierte.
Krigsdepartementet har frigitt tallene fra offensiven vår i Ardennene.
200000 allierte er drept, eller tatt til fange.
Den tredje armeen deres, Patton, er på full retrett.
Og Wehrmacht har erobret nok etterlatt drivstoff til å okkupere Paris igjen,
kanskje til og med til å drive troppene deres tilbake til kysten.
Det kan bli litt trangt her denne vinteren.
Ta dem til avlusning.
Snu deg, Joe. Sånn, ja. Snu deg.
Ross? Hart?
Ross og Hart?
Kaptein Ross.
Major Clary.
- Løytnant Hart. - Løytnant.
Avhør, mine herrer. Offisershytta. På rappen.
...den tyske offensiven mot den amerikanske fronten fortsetter ennå.
Hele fronten, som strekker seg rundt fem mil sørover fra Monschau, er i bevegelse.
Kontroll-målinger blir foretatt...
Jeg har en pakke med Chesterfields. Jeg kan bytte.
- Ja visst. - Dette er en betydelig tysk innsats.
Noen av de beste troppene i den tyske hæren er med på dette gjennombruddet.
På stedet hvil, soldat. Sett deg ned.
Takk skal du ha, sir.
Si meg, løytnant, hvorfor er du ikke død?
Unnskyld, sir?
Først overlever du det krasjet med jeepen, så tar tyskerne støvlene dine.
Har du en harelabb i lommen?
To hestesko og en firkløver, sir.
Det er gutten sin.
Og forresten bør du roe ned brødspisingen.
Du har ikke spist fast føde på en stund. Vi vil ikke at du skal ende på sykestuen.
Jeg vet ikke, jeg, sir.
Etter den marsjen jeg nettopp tok, høres sykestuen ut som Hotel Waldorf.
Magen kan krympe ganske mye i løpet av 17 dager.
Det er tallet, ikke sant? 17 dager?
Seks dager på toget, seks dager til med marsjering.
Hva var det, Joe? Fem dager med avhør?
Nei, sir.
Tre dager.
Vel, uansett. Å ta det rolig er det beste.
Ja, sir. Takk skal du ha.
Den avhøreren som de brukte, han het vel ikke Schumann?
Nei, sir.
Lutz.
Schumann var en ordentlig drittsekk.
Knekte meg nesten helt.
Tysk vakt.
- Ikke interessert i småprat, visst. - Du kommer til å sette pris på det.
Røyker du, løytnant?
Har du lyst på en sigarett?
Igjen, løytnant, er jeg nødt til å spørre deg.
Drivstoffdepotene?
Takk skal du ha.
Denne kaptein Lutz, vet han mye om hva dere drev på med på chateauet?
Han visste alt, sir.
Drivstoffdepoter? Troppebevegelser?
Sir, han visste hva jeg spiste til frokost den dagen jeg ble tatt til fange.
Pek, og så kan vi avslutte alt dette.
Bare navn, rang og ID-nummer.
Godt nok. Du kan gå, løytnant.
Dessverre har vi ikke mulighet til å innkvartere deg her. Fullt.
Vi må plassere deg i brakke 27.
Er ikke brakke 27 for menige, sir?
Jo, men som du kan se, så er tyskerne ganske hardføre om dagen.
Du får det godt der.
Ja, sir.
- Løytnant. - Sir.
Pek.
Pek. Eller lev med avstumpninger resten av livet.
Bra.
Donny, kaster du deg? Jeg ser.
Vent litt, Joe. Det virker som en hel divisjon har overgitt seg.
Hvem har kommandoen her?
- OK, hvor mange snakker vi om? - Tre nydelige damer, tøffen.
Unnskyld meg. Jeg leter etter ham som har kommandoen her.
Sånn som ting ser ut, ville jeg sagt det var Adolf Hitler.
Jeg er løytnant Tom Hart.
Det er i orden, folkens.
Sersjant Vic Bedford. Hyggelig å treffe deg.
- I lige måde. - Kom du nettopp inn fra Ardennene?
Ja. Obersten sendte meg over hit. Offisersbrakkene er fulle.
I så fall, velkommen til Rio.
Håper du ikke har noe imot det, sir, alt vi har er denne midtkøya her.
Midten går bra.
- Du er sikkert en Lucky Strike-mann. - Det stemmer.
Har du lyst på noe hjemmebrent? Feire det nye året?
Nei, takk.
Gjærede rosiner for det meste. Litt terpentin for smakens skyld.
- Ellers takk. - Har vi noen igjen ved fronten, sir?
- Hvordan går det? - Det er alt vaktene snakker om.
- Hva pokker skjedde, sir? - Gi ham litt pusterom. Han kom nettopp.
Vokt dem med livet ditt. De dobles i verdi mot kontanter, særlig blant vaktene.
- Takk, sersjant. - Unnskyld meg et øyeblikk.
Gutter. Hør etter.
Løytnant Hart kommer til å bli værende her hos oss en stund.
Menn.
Hva skal til for å bli med i det pokerspillet?
- Jeg regner med at vi kan ordne det. - Bra.
Er du omtrent størrelse 43, sir?
Hvordan det? Er det et Woolworths- magasin bak en av disse brakkene?
Man vet aldri.
Bare piss på den, sir. Det er det eneste som får dem til å bevege seg.
Godt nyttår.
Det er 1945.
Godt nyttår.
44 var det beste jeg fikk til,
nå med juleferien og alt.
Se på smilet til den fyren.
Sokker, også. Kunne hatt bruk for dem i Hürtgen.
- Liker du ikke skyttergravsfot? - Jo visst.
Det er bare det at da tåneglene mine ble blå, hadde jeg ingen veske som passet.
Major Fussel.
- Still dem opp, major. - Ja, sir.
Brakker, giv akt.
Se på det. Nå har de dem gående hele døgnet.
Ser dere den fabrikken bak nord-tårnet?
Tyskerne lager bomber rett foran nesene våre.
Det skal liksom være en skofabrikk. I stedet får de russere til å lage bomber.
Hva i helvete er det?
- De er piloter. - Bruker de niggere som piloter?
Flyskvadron 332. Leste om dem i Yank magazine.
Det var som pokker. Vi har fått oss noen nigger-offiserer.
De jævla tyskerne har rett. Vi er nødt til å tape denne krigen.
...fem, seks, syv, åtte.
Løft.
Løytnant.
Sir.
- Virker som det blir en bra forestilling. - Ja, det gjør det.
Det er mye på spill heromkring, sir.
Hva mener du?
Halvparten av gutta i leiren lurer på hvor du skal plassere de nye mennene.
Hvor synes du at vi skal plassere dem?
Jeg ville gitt dem sitt eget innkvarteringstelt, sir.
Vi kan ikke gjøre det.
Jeg tenkte å plassere dem i nummer 27 med dere.
Nei, sir, vil de ikke få det bedre i offisersbrakkene?
De har ikke nok ansiennitet til å få to offiserer til å flytte ut av 22.
Jeg kan ikke gjøre dem til de eneste to offiserene i menig-brakkene.
Du er i 27. Tenkte du kunne holde et øye med dem for meg.
Sir, jeg er fortsatt ny i brakka. Jeg har ikke nok respekt blant dem ennå.
Du har striper på skuldrene, løytnant.
Det burde gi nok respekt.
- Hva har du? Kom igjen. - Jeg har to par.
- Smaker som kylling, ikke sant? - Nei. Ormer.
- Det er proteiner. Spis. - Ser du?
- Hva har du? - Tre par.
Dere må lage litt plass her, gutter. Kom inn, menn.
Vi har to gjester til.
Andreløytnantene Lamar Archer og Lincoln Scott.
Du tuller, sir. Skal de bo her?
To offiserer kom nettopp inn i brakken. Hvor er hilsenen deres?
Hva er tanken bak dette, sir? Det er helt fullt her.
- Ikke nå lenger. Croutch? Krasner? - Ja, sir?
Dere skal flytte. Brakke 28. Obersten vil ha dere på plass før innlåsingen.
Tysk vakt.
- Hva fløy dere? - Eskorte til P-51-bombere.
Da er det nok jævlig mye dødt bombemannskap spredt rundt Europa.
Ser du stripene, sersjant?
Det får deg ikke til å passe inn hos hvite, boy.
- Bedford. - Det er "løytnant Boy". Skjønner du?
Kall deg hva du vil. Du er fortsatt bare en nigger for meg.
- Jeg hørte ikke helt, sersjant. - OK. Det holder.
Noe sånt, OK? Og du tar en "stopp og kjør". Greit?
Klare. Nå.
Hit.
Bra, Johnny.
Klare? Nå.
Ute.
Løytnant. Kan du hente den, boy?
Kom igjen, sett i gang.
Cromin? Kom hit.
Gjør rutinen din.
Jeg er på vei.
- Bra gjort, sir. - Cookie. Mer brød.
Mål.
Faen.
Stå stille, alle sammen.
- Hvor ille er det, sersjant? - Det er bare en rift.
- Er alt i orden? - Ja.
Joe, rett her.
Til helvete med dem.
- Få noen til å se på den hånden. - Ja, sir.
Hei, Bedford. Sigaretter?
Du er som en vanlig bank, Vic.
- Hvordan er hånden? - Var det det du ville spørre meg om?
Nei. Major Clary sa at du hadde levert en klage til ham.
- Ja. - Om løytnantene Archer og Scott.
Jeg er sikker på at han tar det opp med Eisenhower ved første anledning.
De hører ikke hjemme her.
Ingen hører hjemme her. Men dette er hvor obersten plasserte dem.
Ja. Du skulle ønske at obersten hadde gitt deg åpen køye
i offisersbrakkene akkurat nå, eller hva, løytnant?
Jeg mener, dette er jo ikke akkurat Waldorf. Stemmer ikke det?
Dette skal ikke gjøres til et problem. Forstått?
Hva gjorde du før krigen?
Hva var jobben din?
Jeg studerte juss. Andre året.
- Harvard? - Yale.
- Traff du mange fargede der? - Noen.
Vel, jeg har hatt med det slaget å gjøre.
Jeg jobbet for politiet i østre St. Louis i to år, og jeg vet hvordan de er.
Så la oss ikke late som vi er naboer.
- Er du ferdig, sersjant? - Nei, jeg er ikke ferdig.
Vi avtalte aldri pris, gjorde vi vel, for de støvlene og sokkene?
Det er nok like kaldt som på Nordpolen her, men det gjør meg ikke til julenissen.
Hva vil du ha?
Jeg tar klokken din.
Den var en gave fra faren min.
Jeg vedder på at faren din har råd til en ny en.
Kommer dette til å kjøpe meg litt høflighet?
Tonnevis.
Det var supert.
Å, elskling.
Ikke mye til film, er det vel?
Vi føler oss litt lurt, sir.
Vakten sa at de skulle vise Jesse Owens liv og levnet.
Dere kan sitte fremme med de andre.
Det går bra, sir.
Ingen kommer til å plage dere.
Jeg sa det går bra, sir.
Innta plassene deres.
Brakker, giv akt.
- Hvordan var den? - Bra, DW. Den var 45 cm.
- Kom igjen, Joe. Den var minst 60 cm. - Uansett står rekorden min ennå.
- Opp. - Opp av sengene, alle sammen.
Ut.
Giv akt ved køyene nå.
Hvem har høyest rang her?
Løytnant Thomas Hart.
Én av dine menn var utenfor leiren i kveld, løytnant.
Han ble observert på øst-jordet, idet han fjernet en plugg fra teltene.
Mennene dine er klare over reglene
når det gjelder besittelse, og skjuling av våpen, ikke sant?
Major, ingen har forlatt denne brakken.
- Vent er øyeblikk. Hva i...? - Stille.
- Noen plantet den. Noen la den i... - Stille.
Jeg hørte at du gikk ut.
- Jeg burde ha visst det. - Hvor tar du ham?
Eksempler må settes, løytnant. Vi setter sikkerheten til våre menn svært høyt.
- Major. - Hvor tar dere ham?
Hva har han gjort?
Lamar.
Ild.
Jeg skal drepe deg.
Jeg skal faen meg drepe deg, Bedford. Du la den teltpluggen der.
- Pass munnen din, nigger. - Han la pluggen der. Slipp meg.
- Lincoln, se på meg. - Slipp meg.
Kan jeg la deg gå? Lincoln?
Det var en mindre overtredelse, oberst. Han fortjente 15 dager i cella.
- Ikke henrettelse. - Han forsøkte å rømme.
Sludder. Du dro ham ut av brakken, såvidt påkledd.
Mennene dine skjøt ham.
Han forsøkte ikke å rømme
mer enn de russerne du hengte her om dagen. Var han en hund?
En mindre verdt rase?
Det er et ord som dere amerikanere bruker, etter det jeg husker.
Men selvsagt, landet ditt foretar ikke sånne inndelinger.
Og ikke du heller, regner jeg med.
Han var en offiser. En løytnant i flyvåpnet.
Ja.
Det var derfor du var så ivrig etter å ha ham, og han andre i brakken din.
Se på den, oberst. Vi hadde god nok grunn til å avhøre en mann
for skjuling av et farlig våpen.
Denne mannen hadde rettigheter også. Genève-konvensjonen forbyr spesifikt...
Se deg rundt, oberst.
Dette er ikke Genève.
- Hvor skal du? - Se etter mennene mine.
Du er fri til å gjøre det, selvsagt.
I mellomtiden skal jeg ta en titt i brakkene dine,
for å høre på hva som er på BBC i kveld.
"Tysk vakt."
Gå nå
til mennene dine, oberst.
God natt.
Unnskyld oss, kaptein.
Hvordan klarer Scott seg?
Det er vanskelig å si. Han sier ikke stort.
Han spurte om liket. Og så var det noen personlige eiendeler.
ID-brikker.
- Kom igjen. - Ta ham.
- Kom igjen, gutter. - Ja.
- Hvordan smakte den, din jævel? - Forsiktig, Bedford.
Det er en nigger du heier på. Halen er malt rød.
Da er han fra 99. Direkte fra Tuskegee.
Tøm brakkene.
- Kom igjen. La oss få ham ut. - Få ham ut derfra.
Kinoen. Opp på taket av kinoen.
Få ham til lege nå.
Kom igjen. Jeg trenger menn her nede.
- Ta den. Kom igjen. - Kom igjen.
Gå over toppen. Skynd dere.
Vi trenger flere bøtter. Fort.
Få opp farten.
Fort.
- Flytt den rundt hjørnet. - Ja, sir.
Vet du hvor jeg ønsker jeg aldri hadde vært?
- Hvor da? - Pokkers Waldorf.
Det er ikke personlig. Han utstår ikke at noen lyver til ham.
- Jeg løy aldri til ham. - Slutt.
Du hengte deg selv det øyeblikket han avhørte deg.
Den fyren Lutz de slengte deg inn til? Han var førstegrads-avhører.
McNamara fikk ham, også.
Når noen ikke vil snakke, sender de ham ett hakk videre.
Nivå to, nivå tre. Det tar ukevis.
Han var der i én måned. Den eneste du så var Lutz.
Og han spyttet deg ut etter tre dager.
- Alt jeg sa var navn, rang... - Obersten er ikke som deg og meg.
Han er West Point, fjerde generasjon. Han ble oppfostret med alt dette.
Så å ta en underordnet offiser i en åpenbar løgn...
Alt det gjør er å minne ham på hvor langt unna den virkelige krigen han er.
Den han egentlig skulle ha utkjempet.
Skjønner du?
- Kutt ut. - Hva i helvete er det han gjør?
- Hva er det du gjør, løytnant? - For pokker, Lincoln.
Vi burde ha solgt noen billetter til denne.
Halt, fange. Opp med hendene. Stopp.
Opp med farten.
To av dine menn døde på to dager, oberst.
Det virker som du har mistet kontrollen over kompaniet ditt.
Vil løytnant Scott bli gitt retten til å prøve saken sin for domstolen?
Major Fussel så ham stå over liket. Jeg vil si at han har hatt rettssaken sin.
Enhver fange anklaget for en forbrytelse har rett til rettssak.
Hadde gutten blitt anholdt i Alabama, hadde det ikke blitt rettssak.
Er ikke det sant?
Jo, kanskje du har rett, oberst.
Kanskje vi bare skal glemme rettssaken. La oss bare dra ham ut,
og skyte to hull i brystet hans, som du gjorde med løytnant Archer.
En rettssak.
En krigsrett,
som i de amerikansk filmene deres?
Ja?
Ja, noe i den retningen.
Det hadde vært gøy.
Ja.
Greit, oberst.
Du kan holde den i kinoen din der inne.
Fjern ham.
Oberst, mine menn er i denne kinoen hver dag.
Vi vil gjerne reise et telt for å huse rettsforhandlingene.
Nei. Kinoen holder lenge. Dere har til ut uken med denne rettssaken.
Det gjelder dødsstraff. Rettssaken vil ta mer enn noen få dager.
1000 amerikanske fanger fra Ardennene ankommer over helgen,
- og jeg plasserer dem i kinoen deres. - Oberst, jeg forklarte nettopp...
Oberst.
På lørdag er kinoen din min.
Ta liket til likhuset.
Vent. Oberst.
Dette er et mordåsted.
- Unnskyld, løytnant? - Jeg sa at dette var et mordåsted.
Liket og alt rundt er nå bevis.
Dette området må forbli uforstyrret inntil alt er fotografert.
Selvsagt.
La alt være.
Jeg utnevner deg til advokat for løytnant Scott.
- Jeg er ikke noen advokat, sir. - Du hørtes sånn ut i sted.
Jeg kan være et sentralt vitne, jeg hørte at løytnanten gikk ut.
Løytnanten trenger din hjelp. Jeg har utnevnt deg til advokat.
Forstått?
- Ja, sir. - Tre av, løytnant.
Sir.
Og den fyren som anklager meg, denne kaptein Sisk.
Er han en ekte advokat?
- Ja. - Det høres riktig ut.
Jeg tror vi må fremstille dette som en slåsskamp, Scott. Det er alt.
Bare en slåsskamp som kom litt ut av kontroll.
Du skal spørre om jeg gjorde det først.
Hør her, jeg kom hit for å drepe nazister.
Jeg kunne ha drept sydstatspakk hjemme i Macon.
- Fussel så at du sto over liket. - Fussel er en nazist.
Nei. Fussel er et vitne.
Og han er nok til å få deg hengt.
Hvis det var en slåsskamp som kom ut av kontroll, er det ikke mord.
Det er uaktsomt drap. Forstår du?
Nei og nei.
Kan jeg sparke deg?
- Scott, jeg prøver bare å... - Hvis det er en farget mann som er tiltalt,
og det er en hvit mann som har blitt drept,
er det ingenting som heter uaktsomt drap.
Vet du ikke det?
Eller er det noe man lærer tredje året på jussen?
Hva forventet du av meg, egentlig?
"Ja, sir, sjef."
"Tusen takk, sjef. Du er umåtelig snill."
Er det sånn fargede, dømt på falske anklager, oppfører seg der du er fra?
- Det blir ingen falske anklager. - Den eneste ekte advokaten er aktor,
og jeg har deg som forsvarer.
Det er slik obersten ville ha det.
Ja, men jeg skal ikke dømmes på falske anklager.
Brakker, tre av.
- Jeg møter deg i brakken. - Ja, sir.
- Vel, løytnant? - Det er et par ting jeg trenger, sir.
- Hvem har Bedfords personlige saker? - Vi.
Jeg må se dem. Og bildene som er tatt på åstedet.
Og liket, selvsagt.
Hva sa Scott til deg?
Sir?
Du var sammen med ham hele dagen. Hva sa han til deg?
- Beklager, sir. Jeg kan ikke avsløre det. - Jo, da.
Jeg har taushetsplikt.
Bare en advokat har taushetsplikt.
Jeg må informeres om alt Scott akter å vitne mot.
Sir, du skal lede krigsretten.
Hvordan kan jeg diskutere saken vår med deg?
Antyder du at jeg ville forråde løytnant Scott?
At jeg skulle gi detaljer om saken til anklagerne?
Nei, sir.
Scott fulgte Bedford ut gjennom natt-latrinene.
Hvis han vitner om det, får tyskerne vite hvordan vi forlater brakkene om natta.
Og alle mann i denne leiren blir utsatt for fare. Skjønner du?
- Ja, sir. - Bra.
Scott kommer til å si at han gikk ut gjennom et hull under ovnen i brakken.
Og du må sørge for at han er på det rene med det. Forstår vi hverandre?
Det gjør vi, sir.
Tre av.
- Ber om tillatelse til å snakke, sir. - Snakk fritt.
Scott tror at alt dette bare er for syns skyld.
Han mener at du avla dom idet liket falt til jorden.
Har han rett?
Bedfords kasse er i brakken min.
Jeg skal sørge for at du får den.
Ikke mye å se på, er han vel?
Kjente du ham?
Nei, ikke personlig.
Men det virker som om vaktene mine gjorde det.
Disse er til deg.
Takk skal du ha.
Hvor godt?
Vaktene dine. Du sa de kjente ham. Hvor godt?
Det må du spørre dem om.
Denne er også din, formoder jeg.
Vi fant den på armen hans.
Men med inskripsjonen og nye støvler på føttene dine, foretok jeg en antakelse.
Det er litt vanskelig å se for seg, oberst. At vaktene dine lar seg intervjue.
Jeg kan ordne det. Jeg kan arrangere hva du enn vil.
Det virker bare rettferdig når obersten din kaster deg til ulvene.
- Jeg er ikke sikker på at jeg skjønner. - Virkelig?
Yale har ikke for vane å ta inn tåper.
I hvertfall ikke da jeg studerte der.
Eldste student i avgangsklassen i 1928.
Student-kameratene mine utnevnte meg til "den flittigste".
Men vi kan utveksle historier en annen gang, ikke sant?
Akkurat nå har du en rettssak å forberede deg til.
Det er et oppriktig tilbud, løytnant.
Hva jeg enn kan gjøre for å hjelpe.
Virkelig.
Nøyaktig hvor var du, major Fussel, den aktuelle kvelden?
Jeg gikk i området bak denne kinoen, og den australske leiren.
- På hvilket tidspunkt? - Kanskje rundt klokken ett om natten.
Kan du fortelle retten hva du så?
Den schwarze løytnant Scott knelte over liket.
For meg så det ut som han sjekket at mannen var død.
- Jeg blåste i fløyten, og da løp han. - Hva gjorde du da?
Jeg kunne ha skutt, men det var mørkt.
Det samme var han.
- Hvor godt kjente du sersjant Bedford? - Litt, tror jeg.
- Du handlet fast med ham. - "Handlet"?
Byttehandlet. Sigaretter mot et par støvler. Sjokolade mot reservedeler.
Nei, det gjorde jeg aldri.
En kriegie som handlet med en tysk soldat? Det har jeg aldri sett.
Kan jeg gjenta hva han faktisk sa, kaptein?
Det kan du, menig.
Løytnant Scott sa " Jeg skal drepe deg. Jeg skal faen meg drepe deg, Bedford."
Korporal, har du noen gang hørt noen andre true en medsoldat?
"Jeg dreper deg hvis du rører sigarettene mine igjen." Slike ting?
- Ja, sir. - Jeg tipper du har truet noen slik selv.
Jeg antar det.
Har du noen gang faktisk drept noen av de du har truet på den måten?
Nei, sir.
Men jeg er ikke farget. Jeg kan kontrollere meg selv.
Så du også hørte truslene som den tiltalte ytret mot Bedford?
Ærede dommer, siden dette er det fjerde vitnet som inkalles om denne hendelsen,
hvis forsvaret fastslår at den tiltalte truet sersjant Bedford,
kan vi avslutte vitneutsagnene om denne hendelsen?
Sersjant Webb er innkalt som øyevitne til selve forbrytelsen.
- Han er hva for noe? - Stemmer det, sersjant?
- Ja, sir. - Sir, det er løgn.
Ærede dommer, sersjanten vil vitne om at han så gjennom et vindu i brakke 27,
idet Scott angrep Bedford på utsiden av kinoen og brakk nakken hans.
Jeg var sammen med sersjant Webb på mordtidspunktet. Han så ingenting.
Visst pokker gjorde jeg det. Du vet ikke hva jeg sa.
Sir, jeg ber om at du opplyser vitnet om konsekvensene av mened.
Han la hånden på Bibelen, og sverget på å si sannheten.
- Jeg protesterer, ærede dommer. - Sett deg ned, løytnant.
- Hans partiskhet alene krever... - Løytnant.
Sett deg ned, vær så snill.
Vi ses senere.
Webb? Du er en jævla løgnhals. Vet du det?
- Du bør passe dine egne saker... - Dette angår ikke deg, West. Eller dere.
- George S Patton dukket nettopp opp. - Gå tilbake til brakken, korporal.
Ta med deg de to vennene dine.
Det er greit.
Så, hva er det, Webb? Der inne i dag?
Synes du at du skylder Vic det?
Hvorfor er du så opptatt av den flyvende pikkoloen?
- Han er en soldat. - Vic Bedford var en soldat. Han kjempet.
Han hadde mot. Men det vet vel ikke du mye om, eller hva, løytnant?
Du løy der inne i dag. Du så ikke hva som skjedde mer enn jeg gjorde.
Jeg behøvde ikke det.
- Jeg vet det. - Det holder ikke.
Det holder for McNamara.
Jeg er lei meg for det som skjedde der inne i dag. Jeg forventet det ikke.
Er det første gangen du har sett noen lyve,
mens han holder hånden på Bibelen?
Jeg skriver et brev til faren min. Jeg tenkte jeg skulle fortelle ham først.
Han var en del av det 369. infanteriet under den siste krigen.
"Det 15. infanteriet".
De var de første neger-troppene
som gikk inn i kamp i Frankrike.
Tjenestegjorde faren din?
Faren min var i hovedkvarteret.
Han hadde et åttetall på skulderen, også. Faren hans sørget for det.
Det er slik vi gjør det i familien vår.
Det er synd.
Du må forberede deg på vitnemålet.
Ja.
Løytnant. Hvordan går det?
Ikke veldig bra, kan jeg tenke meg.
Kom opp.
Det var litt av en omgang med juling du fikk i dag.
Det er varmt inne.
Har du lest Mark Twain? Han er fantastisk.
- Løytnant, jeg har forberedelser å gjøre. - Ja, jeg vet det.
Det er derfor jeg ville treffe deg.
HÅNDBOK FOR KRIGSRETT DEN AMERIKANSKE HÆREN 1928
Vi har et bibliotek over alle amerikanske krigshåndbøker.
Jeg tenkte at denne kunne være av spesiell interesse for deg.
Jeg kan ikke ta imot den. Vi har regler...
Løytnant, uten denne blir klienten din henrettet.
Hadde det vært bedre?
Er det sønnen din?
Ja.
Hvor kjemper han?
Han finnes ikke lenger.
Den russiske fronten. Novgorod.
Forferdelig sted.
Jeg beklager.
Jeg har drept min andel av engelske og franske, antar jeg.
I den første krigen.
De hadde fedre, også.
Det er verboten.
Negerjazz.
Dette kan godt være de eneste eksemplarene av sitt slag i hele Riket.
Men jeg er ganske glad i dem.
Hyggelig å lese til dem, ihvertfall.
Tar en tilbake i tid.
Sett deg ned.
Takk for tiden din, oberst.
Løytnant.
Kos deg med håndboken.
Orden, mine herrer. Kaptein Sisk, er anklagerne klare til å innkalle neste vitne?
- Det er vi, dommer. - Unnskyld meg.
- Ja, løytnant? - Før vi fortsetter, ærede dommer,
kan retten ha oversett noen få prosedyremessige anliggender i går.
I følge Håndbok for krigsrett i den amerikanske hæren,
kapittel 12, paragraf 57 og 58.
Kom til poenget.
Ifølge disse paragrafene, må retten spørre den tiltalte om
han ønsker å diskvalifisere noen av rettens medlemmer
før noen påstander blir fremlagt.
Litt sent i spillet, er det ikke?
Uansett, er det en rett spesifikt gitt til den tiltalte.
Greit.
Ønsker tiltalte å diskvalifisere noen av rettens medlemmer?
Det gjør vi, ærede dommer.
Deg, sir.
Anmodning avslått. Fortsett, kaptein Sisk.
Sir, ifølge kapittel 1, paragraf 58D,
er forsvaret tillatt en diskvalifisering, uavhengig av retten.
- Anmodning avslått, løytnant. - Da må retten se på 58E,
som sier at forsvaret kan diskvalifisere en medlem
hvis det medlemmet har utøvet forutinntatthet mot den tiltalte.
- Retten har ikke utøvet forutinntatthet. - Retten har vist
i ex parte-samtaler foran denne høringen,
klare fordommer mot den tiltalte, saken hans,
og advokaten hans, sir.
Retten tar en kort pause for å vurdere saken.
Løytnant Hart? Kan jeg se deg på utsiden et øyeblikk, er du snill?
Sir?
Hør på meg, din bortskjemte lille dritt. Jeg vil ikke bli ledd av.
- Ikke av ham. - Sir, jeg beskytter bare klienten min.
Din klient er i ferd med å miste advokaten sin, løytnant.
- Unnskyld? - Paragraf 32, forakt for retten.
Paragraf 70, tilsiktet forsinkelse.
Jeg kan boken, også. Ut og inn.
- Da må du vite, sir, at... - Hold kjeft og hør på meg, løytnant.
Du skal ikke ta imot noe fra den kommandanten igjen. Er det forstått?
Du skal ikke tillate ham å delta i denne rettergangen. Er det forstått?
Og du skal ikke sette dine ben på hans kontor igjen uten min tillatelse.
Forstår vi hverandre?
...og propaganda fylte eteren som tyskere over Strasbourg.
Et øyeblikk hører man Himmler selv annonsere at han kommer til Strasbourg
innen 30. januar, jubileet for da nazistene kom til makten i Tyskland.
Så hevder nazistene at to nye divisjoner
er på fremmarsj i Strasbourg, og at amerikanerne flykter fra Alsace.
Jo nærmere de kommer, desto mer voldelig blir nazi-plagen,
og desto søtere blir løftene deres.
Kom inn. Sett deg ned.
...går i vår retning. Vi har bremset tyskerne ved Moder-elven.
De kommer tilbake, selvsagt, men byen vet nå at de kan håpe.
- Vil du ha en drink? - Ja visst.
Kanskje du kan hjelpe meg å dechiffrere noen av kodene fra BBC i kveld.
Jeg tror ikke du trenger min hjelp, oberst.
Det virker ganske tydelig det de sier.
Slik virker det.
Eller kanskje alt er propaganda.
Hva sier du til det?
Innbyggerne kan ikke gjøre mye selv med sine enkle pistoler og rifler.
Men de holder stand, og vinner den andre krigen.
Det er rart med krigssår.
Jo eldre man blir,
desto mindre stolt blir man av dem.
- Har du én til av disse her? - Så klart.
Bra. Hva med at vi to tar en tur i leiren din,
og gjennomfører en god, gammeldags duell?
Det hadde vært passende, ikke sant?
Men du kan sikkert finne en bedre måte å komme ut av leiren på. Ja?
Tror du krigen venter på deg?
Er det sånn, oberst?
Det gjør den ikke, vet du.
Det gjør de aldri.
Du er full.
Ja.
Men jeg ser ting veldig klart.
Noen ganger tror jeg at løytnant Scott
hadde hatt det bedre i Alabama.
Lynsjinger er over på minutter.
Den slags justis han går gjennom her, er mye verre.
Er det derfor du ga løytnant Hart håndboken?
Jeg prøvde bare å hjelpe gutten.
Han har nok å bekymre seg over, uten å måtte underholde deg.
Ja.
Og han har deg å bekymre seg over, ikke sant?
Hold deg unna sakene våre.
Tilgi meg, oberst,
men du er neppe i en posisjon der du kan dele ut ordre.
Spesielt til meg.
Inntil videre.
Hvis du da ikke tror at det bare er lyden av propaganda som faller der ute.
Tanken var å følge etter Bedford, og fange ham i leiren.
Jeg ville dra ham under brakkene, og legge ansiktet hans i gjørma.
Innen jeg nådde ham, var han allerede død, bak kinoen.
Nakken hans hadde knekt. Det var da alt eksploderte.
Hunder, "Opp med hendene", og det var det.
Løytnant, tok du på deg noe i ansiktet før du gikk ut?
- Skokrem? Sot? - Nei.
Forsvarets bevis én, ærede dommer.
Fotografier av den avdøde, tatt på likhuset i leiren.
Retten ber merke seg svarte flekker på Bedfords høyre kinn og kjeve.
Ærede dommer, hvilken relevans har dette?
Å vise for retten at den som drepte Vic Bedford var hvit.
Jeg ber om rettens tillatelse til å gjennomføre en demonstrasjon.
Jeg ber også om at rettsformannen reiser seg.
Fortsett.
Ut fra Bedfords skader, og det faktum at ingen rapporterte om rop etter hjelp,
må vi anta at morderen var enten venner med angriperen,
eller at den som drepte ham, gjorde det bakfra, som dette.
Kaptein, kan du ta tak i meg, i ansiktet mitt, for å få meg til å slutte.
Selvsagt hadde morderen fordelen av tyngdefordelingen, og overraskelsen.
Så nakken knakk, og Bedford falt.
Og flekkene fulgte med. Det var på fingrene hans også. Kaptein?
Jeg vil at retten skal merke seg følgende - den som drepte Vic Bedford
hadde en slik substans i ansiktet sitt på mordkvelden.
Noe som reiser to spørsmål til:
Først, hvilken grunn hadde Lincoln Scott til å male seg i ansiktet?
For å se svartere ut?
Nummer to. Hvis han hadde gjort det, når nok han det av?
Ærede dommer, du sto rett overfor ham etter han var fanget. Ansiktet var rent.
Jeg tror det er riktig å konkludere med at morderen ikke bare var hvit,
men ventet på ham bak kinoen,
med malt ansikt for å unngå og bli oppdaget av vaktene.
Det var alt, ærede dommer.
Løytnant, du sier at sersjant Bedford snek seg ut
gjennom en løs planke under brakke-ovnen.
Stemmer det?
Ja, sir.
Og du tok den samme ruten drapsnatten etter at han hadde gått ut?
Ja, det gjorde jeg, sir.
- Hva fant du der nede? - Unnskyld, sir?
Hva var det som lå på bakken?
Gjørme, ikke sant?
Du sa at det hadde vært din intensjon å få offerets ansikt ned å gjørmen,
til han ba deg om å slutte.
Så det var gjørme der nede. Stemmer ikke det, løytnant?
- Jo, sikkert. - Og en betydelig mengde sot fra ovnen.
Så det er mulig at Bedford, etter å ha krøpet gjennom et sotbelagt hull,
og deretter ålet seg med ansiktet ned i gjørmen under brakken,
kan ha kommet opp med gjørme og sot i ansiktet?
Det var alt, ærede dommer.
Takk til deg, kaptein Sisk. Du kan gå ned, løytnant.
Løytnant Scott?
Vet dere hvor hardt de prøvde å vaske oss ut av flyveskolen? De svarte pilotene?
Vitnemålet ditt er gitt, løytnant. Du kan gå ned.
Det var test etter test.
Jeg mener, alt de kunne komme på
for å få oss til å bli kokker, sjåfører, eller gjøre annet drittarbeid.
- Ærede dommer, dette er unødvendig... - Men jeg nektet å bli vasket vekk.
Det samme gjorde Archer. Tross alle vansker, pugget vi videre.
Vi var fast bestemte på å ikke tilbringe krigen
- med å være niggere. - Det holder. Nå setter du deg ned.
Jeg vil gjerne utøve min rett, og snakke til denne domstolen.
Jeg har "sittet nede" helt siden jeg kom hit.
Jeg burde ha reist meg opp og sagt noe da du kastet oss inn med de menige,
istedet for å innkvartere oss ordentlig som offiserer.
Men det er greit.
Fargede menn regner med en del prøvelser i denne hæren.
Archer visste det. Det gjorde vi alle sammen.
Det er en leir like utenfor Macon, hvor jeg er fra.
Og dit sender hæren tyske krigsfanger.
Setter dem til å plukke bomull.
Men det som er rart, er at noen ganger så man dem gå gjennom byen,
for å gå på kino, spise middager.
Men hvis jeg ville se de samme filmene, måtte jeg sitte langt bak, på balkongen.
Og de spisestedene var stengt for meg, til og med i uniform.
Men tyske krigsfanger fikk lov til å sitte der og spise.
Og dette må ha skjedd med minst halvparten av karene i Tuskegee.
Men vi fortsatte med å fortelle oss selv at uansett,
så lenge vi gjorde jobbene våre, ville alt være verdt det.
Fordi krigen kom til å slutte, og vi kunne alle dra hjem,
og være frie til å gå ned alle gater i Amerika,
med hodene hevet, som menn.
Så det er det vi gjorde. Vi gjorde jobbene våre.
Vi tjente landet vårt, sir.
Archer og jeg.
Og det dere lot skje med ham,
det dere tillot å skje med ham,
var fryktelig.
Og det er dette også.
Tre av, løytnant.
Hvordan behandler de deg?
Ikke verre enn karene i brakken, sir.
- Jeg kan hente et annet teppe til deg. - Nei, det går bra.
Her.
SALMER I DET NYE TESTAMENTET
ET HELLIG MINNE OBERST WILLIAM A MCNAMARA
- Orden i salen. - Før du fortsetter, ærede dommer,
forsvaret er ikke ferdig, ennå. Jeg vil innkalle ett siste vitne.
Forsvaret innkaller oberst Werner Visser.
- Er dette en slags spøk, løytnant? - Han er sentral i saken vår, sir.
Hvis ikke obersten nekter å vitne, selvsagt.
Det gjør han ikke.
Oberst, fortell oss om ditt forhold til Vic Bedford.
Med glede. Jeg hadde ikke noe.
Og hva med vaktene dine, oberst?
Major Fussel, for eksempel. Visste du om kontakten hans med Vic Bedford?
Om kvelden? Etter dørlukkingen?
Det hadde vært umulig i denne leiren, løytnant. Reglene forbyr det.
Husker du samtalen vi hadde i likhuset for fire dager siden?
Vagt.
Jeg spurte om du kjente Vic Bedford, og du sa
"Nei, men vaktene min gjør det."
- Kanskje. - Så, med dine ord
handlet aldri noen vakt med Vic Bedford, og likevel klarte han å skaffe vinterstøvler,
tykke sokker, fersk melk, og deler til en skjult radio.
Er ikke det sant?
Løytnant, jeg sitter her ut fra en gest av militær høflighet.
Hvis det er din hensikt å fremstille meg som en løgner...
Nei, oberst. Det er min hensikt å konstatere at Vic Bedford
bygde opp et godt nok forhold til majorene Wirtz og Fussel,
til å bli med på å lure Lamar Archer,
konspirere med dem i teltplugg-episoden, som resulterte i Archers død.
Løytnant Archer ble skutt under fluktforsøk.
Nei, oberst. Løytnant Archer ble henrettet
som gjengjeld for tjenesten.
Archer dør.
Fem minutter senere, kommer oberst Visser og major Wirtz inn i brakke 22,
og ødelegger en skjult radio, som de hadde prøvd å finne i månedsvis.
Kan du fortelle retten noe om disse gjenstandene, sir?
Identifikasjonspapirer, litt valuta. Hva så?
Perfekte tysk-lagde ID-papirer. Og riksmark.
2000 av dem.
Mer enn nok kontanter til å komme seg gjennom landet.
Bedford hadde dem ved siden av køyen.
Fortell retten om forholdet ditt til Vic Bedford.
Jeg hadde ikke et...
Kan du da forklare hvordan han har fått tak i disse tingene, sir?
Hvis de ikke kom fra deg, og hvis han ikke hadde noen kontakt med vaktene...
Faktum er at Bedford handlet fast med deg og dine menn.
- Jeg protesterer, ærede dommer. - Han kom tomhendt, så du drepte ham.
Løytnant Hart,
jeg syntes du gjorde et fabelaktig forsøk
på å stadfeste at morderen hadde sotet seg selv i ansiktet.
Hvis noen av vaktene mine, eller til og med meg, ville drepe noen av fangene,
Vic Bedford i dette tilfellet,
hadde vi nok ikke trengt å sote til ansiktene våre.
Hadde vi vel?
Flytt deg. Kom deg inn i hjørnet, Webb.
Kaptein?
Skjønner du?
Tyske uniformer. Sprengstoff.
Ja, kaptein. Jeg skjønner.
Rettssaken har ingenting å gjøre med Lincoln Scott, har den vel?
Nei.
Det måtte bli sånn.
Vi har ikke mer tid, Hart. Vi mister denne kinoen i morgen.
Og jeg holder Visser og mennene hans distrahert, mens halve leiren rømmer?
Er det slik det er, kaptein?
Jeg spør feil fyr.
Jeg har nettopp sett tunnelen, oberst.
Inn hit, løytnant.
Alt på dette stedet er en løgn. Alt.
Herregud.
Først fortalte han tyskerne om radioen.
Det var bare et tidsspørsmål før han fortalte dem om tunnelen.
Du drepte Bedford.
Det stemmer.
Og hvis du kødder med denne operasjonen, dreper jeg deg også.
Du skal sitte i den rettssalen mens kaptein Sisk drar ut forhandlingene.
Lag sammenfatningen som du vil. Men det er alt.
Under voteringen, går 35 mann under gjerdet.
- Og Lincoln Scott vil bli drept. - Slik er krig.
- Krigen er ved fronten, ikke her. - Snakk for deg selv.
Du vet hvordan russere går ut og inn her?
- Vet du hvor? - Ammunisjonsfabrikken.
Hæren tror det er en jævla skofabrikk.
Hør her,
jeg ønsker ikke Scott død mer enn deg.
Men hvis én mann må ofres for å nå det målet, får det heller bare være.
- Jeg er fullstendig enig, sir. - Bra.
Men jeg synes at den ene mannen bør være deg.
Slapp av, jeg tar min rolle. Men ved slutten av rettssaken,
skal du banke med den lille hammeren,
for du skal reise deg og tilstå det mordet. Plikten din krever det.
Dra til helvete, Hart. Hva faen vet du om plikt?
Vi ses i retten, sir.
"Was ist los"? Jeg har et bedre spørsmål. Hva var det i den pokkers suppen?
Jeg har 20 menn med matforgiftning.
Oberst.
Du er ikke form til rettssaken, sir.
Jeg er frisk.
Skal vi se...
Vi samler oss som planlagt etter appellen.
Still dem opp.
Brakker. Giv akt.
Orden i salen, mine herrer.
Kaptein Sisk,
er tiltalesiden klare til å avgi sammenfatningen?
Det er vi, ærede dommer.
Ja vel.
Beklager, mine herrer. Retten behøver en pause før sammenfatningen.
Oberst?
La oss ta ham tilbake til brakken. Ta frakken hans.
- Du bør få deg litt hvile, sir. - OK. Kom igjen. Tilbake til brakken.
- Vi behøver utsettelse. Han er veldig syk. - Avtalen var ut denne uken.
- Det er et spørsmål om velvillighet. - Avtalen var i dag.
Jeg må snakke med deg.
Er du god i poker, Lincoln?
En flukt kommer til å finne sted senere i ettermiddag.
Flukt? Hvordan da?
Gjennom en tunnel, gjennom den nedbrente kinofløyen.
Mens juryen foretar voteringen.
Mener du at alt dette har vært en vits?
Ja.
Men Archer og Bedford er døde på ordentlig.
- Er det en del av den store vitsen, også? - Vi har ikke tid til dette nå.
Under voteringen går du ut under gjerdet sammen med 35 andre menn.
McNamara, også?
Ja. McNamara, også.
Merkelig. Jeg skrev nettopp til sønnen min.
Og i brevet forsøkte jeg å forklare hva ordet "ære" betyr.
Det hadde vært noe, ikke sant?
Å finne ut at faren din hjalp 35 menn med å flykte fra et sted som dette.
- Ikke sant? - Du skal ut du også. Skjønner du det?
Jeg kan ikke gjøre det, Tommy.
Hva om dommerne kommer tilbake, og så er det tomt i tiltalestolen?
- Det spiller ingen rolle. - Da begynner letingen.
Og alle de mennene er sjanseløse.
- Lincoln, hvis du blir igjen, blir du dømt. - Hvis jeg blir,
har de mennene en sjanse.
Og du blir henrettet.
- Lincoln, hør på meg. Vær så snill. - Alt er i orden, Tommy.
Alt er egentlig OK.
Bare så lenge han vet hva som skjedde her.
Så lenge det er noen som kan fortelle ham det.
Hvor langt kunne jeg kommet, uansett?
En farget mann som løper gjennom den tyske landsbygda.
Det hadde vært skuddtrening.
Det begynte med en nobel idé.
Å la fargede menn bli med i kampene.
Men ingen i flyvåpnet overveide hva som kunne skje
hvis én av de Tuskegee-mennene ble skutt ned.
Ingen spurte om hva som ville skje hvis en farget offiser ble tatt til fange,
og sendt til en fangeleir.
Men Lincoln Scott ble skutt ned, og han ble sendt til en fangeleir.
Og da han kom, ble han ikke bare plassert blant menige,
han ble innkvartert blant dem. Menn som oversersjant Vic Bedford.
Bedford, den virkelige Bedford, var en ukjent mann for oss.
Hatefull, hevngjerrig, og fordomsfull helt til beinet.
En mann som ikke klarte tanken på å dele rom med fargede offiserer.
Derfor sjikanerte han Scott, terget ham, og nektet å respektere Scotts rang,
for så å konspirere til drap på den eneste vennen Scott hadde i leiren.
Det var derfor Scott fulgte etter Bedford ut
den aktuelle kvelden, snek seg innpå ham,
og knakk nakken på ham.
Medlemmer av juryen, vi har ikke hatt noen glede av å tiltale løytnant Scott.
Men dødsstraffen krever at vi setter til side lidenskaper og sympatier,
og forener oss med sannheten alene.
Den er som følger:
Scott ble uten tvil observert på gjerningsstedet.
Han hadde motiv, han hadde anledning, og han hadde en motvilje mot offeret,
som ble bekreftet i hans eget vitnemål.
Lincoln Scott er en offiser.
Han er en soldat.
Men han er også en morder.
Det er en doktrine som ble hamret inn i oss alle fra første treningsdag.
Noen ganger må én mann ofres for medsoldatenes beste.
Noen må være den første som går i land på en strand, trår på en granat,
eller avleder fienden, slik at koordinater kan bli gitt til granatskytterne.
Vic Bedford lærte den doktrinen, også. Bortsett fra at for Vic var det omvendt.
Vic mente at noen hundre måtte ofres for den enes beste.
Ham. For Vic, var passordet hensiktsmessighet.
Én dag kunne han bytte sjeldne deler til radioen med fangevokterne,
og fikk lojaliteten til ledende offiser.
Deretter sa Vic til tyskerne hvor radioen var,
i bytte for mordet på Lamar Archer.
Hæren har sin andel med feiginger.
Og Vic Bedford var én av dem.
Den har helter, også. Soldater som Lincoln Scott,
som bare ville tjene landet sitt. Og tjene, det gjorde han.
Ni nedskutte tyske jagerfly. 30 tokt.
Inntil ett av de toktene brakte ham hit. Fangeleir 6A.
Hvor Vic Bedford, og de tragiske vennene hans, lå på lur.
Scott ble et mål i det øyeblikket han kom hit.
Han led under fornærmelser, trusler.
Men han gjorde ikke gjengjeld.
Han drepte ikke Vic Bedford.
Nei.
Noen kom ham i forkjøpet.
Det kan ha vært én, eller flere.
En vakt som mente at Bedford hadde lurt ham.
En medfange som oppdaget Bedfords forræderi.
Til og med en av offiserene våre, som straff for å ha sladret om radioen.
Dette er altså ofret vårt.
En bigott.
En forræder.
En sladrehank.
Fiende av hver eneste fange i leiren.
Spørsmålet er: Hvem hatet ham nok til å drepe ham?
Oberst.
Jeg gjorde det.
- Hva er det du sier, løytnant? - Jeg drepte Vic Bedford, sir.
Kom igjen, oberst. Kom igjen.
Jeg vil ha alle mann i leiren til stede,
under henrettelsen av løytnant Hart.
- Svært modig. - Oberst, denne mannen har rettigheter.
- Ikke nå lenger. - Retten må avgi en...
- Jeg er retten nå. - Ut. Få dem opp.
Kom dere ut.
Vi har et problem med tellingen.
Hvor mange mangler?
Første opptelling viser 35.
Gjør klart til henrettelsen.
McNamara er ikke i brakken.
Jeg vil at alle som var med i krigsretten, fjerner seg fra rekken.
- Oberst, jeg krever... - Vær stille.
Still dem opp for henrettelse.
- Still dem opp nå. - Disse visste ingenting, oberst.
Det er litt av en trøst. Takk skal du ha. Still dem opp.
- Du først. - Disse mennene visste ingenting.
- Du skal være den første. - Oberst, de visste ingenting.
Skyt alle sammen. Denne først.
Jasså, mennene dine er sabotører, også.
Nei, oberst. De er bare soldater.
De fulgte mine ordre. Jeg tar hele ansvaret.
Det er veldig nobelt av deg.
Det virker som du har vunnet duellen likevel, oberst.
Nei.
Vi taper begge to, ikke sant?
Ja.
Og nå ønsker du å bytte ditt liv mot deres?
Ja, det gjør jeg.
Ja vel.
Vi begravde obersten bak leiren.
Tre måneder senere overga den tyske hæren seg.
Leiren ble befridd. Krigen var over.
Vi dro hjem til Amerika, til familiene våre,
hvor Lincoln Scott fikk muligheten til å forklare ordet "ære" sønnen sin.
Ære og mot.
Plikt. Offer.
Lincolns sønn har lært å forstå de ordene.
Og det har jeg, også.